Vi måste öva oss i konsten att dö...
...så att vi är redo när döden kommer.
Vi måste förbereda oss på hors mori,
dödens stund.
För sådan man är när man dör...
...sådan är man på evighetens stora dag.
Här på jorden
är allt föränderligt och osäkert.
Men bortom graven...
...är vårt tillstånd oföränderligt.
Alltså är det inte konstigt
att Gud så ofta tillåter att dödens skugga...
...tornar upp sig inför oss,
för att vi ska kunna förbereda oss på hans ankomst.
Och på tal om skuggor
hoppas jag att ni alla tänker titta på
den totala solförmörkelsen idag.
I Guds namn vi ber, amen.
- Amen. - Amen.
[fluga surrar]
TRON ÄR EN FIN UPPFINNING
- Var ska vi se på solförmörkelsen? - Jag får se den hos Betty.
Jag ska prova min bröllopsklänning i eftermiddag.
Just det.
Kom ihåg att be Betty att sätta på så mycket spetsar hon vill.
[församlingen småpratar]
- [pastorn] Senast... - Vi måste nog gå.
[pastorn] Jag förstår. Adjö.
- Härlig predikan idag, pastorn. - [småskrattar]
Tack, mrs Dickinson.
Jag ser alltid fram emot söndagarna.
Vänligt av er att säga så. Och idag är en särskild dag.
Tänker ni observera det himmelska fenomenet?
Solförmörkelsen, mamma.
Åh, jag är nog för upptagen i köket.
Jag tänker titta.
Utmärkt.
Jag hoppas att det blir ett bevis på Guds under för dig.
Jag hoppas bara att inte bli blind.
Var är Lavinia?
Allt prat om döden har gjort mig pilsk.
- Joseph. - Ja?
Jag har gjort något åt dig.
Nej. Jag kan inte ta emot fler vantar.
Nej, det är det här.
Oj!
Det är ju du.
Du kände igen mig.
Skojar du? Jag skulle känna igen de där tuttarna var som helst.
Jag trodde att du berömde min skissteknik.
Jodå. Du skissade dina tuttar väldigt bra.
Tack.
Får jag den?
Ja, den är till dig.
För du är den ende man jag nånsin vill ska få se min kropp.
Jag tänker göra mer än titta på den.
Herregud.
Edward skriver att en man drog pistol i kongressalen
för att skjuta en annan kongressledamot.
Så hemskt, ma'am.
"Kongressledamot Churchwell drog pistol
för att skjuta ledamoten Cullom, som kastade sig mot honom
efter att Churchwell anklagat honom för att försvara Missouri-kompromissen."
En man är beredd att skjuta en annan för att han inte är nog för slaveri.
Kan inte folk här i landet vara hövliga mot varandra?
Nu får jag oroa mig för att Edward ska bli skjuten.
Som om jag inte hade nog.
Har du sett Ben?
Mr Newton, menar du?
Nej. Han har inte varit här idag. Och jag hoppas att han inte kommer.
Varför, mamma? Tycker du inte om honom?
Jag tycker bra om honom.
Men jag skickade hem honom igår med strikta order att stanna i sängen.
Han hade en väldigt otäck hosta.
En sådan hosta bådar aldrig gott.
Jajamän.
Alla mina makar hade en sådan där otäck hosta innan de dog.
Hur många makar har du haft?
Vad spelar det för roll? De är ju döda nu.
Nåja, Ben kommer i alla fall idag. Vi ska se solförmörkelsen.
Verkligen, Emily?
Det är ingen bra idé.
Han borde inte vara ute i kylan. Och inte du heller.
Folk dör överallt den här vintern.
Du vet Ithamar Conkeys äldsta dotter.
Hon var ute och åkte skridskor förra veckan och fick lungsot.
Mm.
Nu är hon död och begravd.
Jag vet. Och frosten dödade alla mina violer.
Det är tragiskt.
- Var inte vanvördig. - Det är jag inte.
Jag älskade de där violerna.
[knackar]
Han är här. Jag visste det.
Släpp inte in honom.
Ben, hur mår du?
Bara bra.
Jag... [hostar]
Åh, nej, din hosta har blivit värre.
Nej, jag...
Ben, du är för sjuk. Vi kan inte gå ut.
Vi måste. Vi kan inte gå miste om det här.
Det gör inget. Det blir fler solförmörkelser.
Nej, inte på flera årtionden.
Och jag lovade dig ju...
- [hostandet fortsätter] - Jösses, Ben.
Vi stannar inne.
Jag lagar te åt dig. Vi kan sitta vid brasan och...
Nej, Emily.
Den enda flamman jag vill se
är eldringen kring månens svarta skugga.
Och jag vill se den med dig.
Tänk dig...
...mörkt på ljusa dagen.
Sätt på dig kappan nu, så går vi.
- [harklar sig] - Nåväl.
Håll den åt mig.
[Ben skrattar]
[folk småpratar]
[Betty] Nog känns det väl spännande?
Jag vet inte. Bröllop är ett sådant bestyr.
Särskilt ett Dickinson-bröllop.
Det är det enda man pratar om i staden.
Redan? Det är ju flera månader dit.
Det hoppas jag verkligen.
Annars hinner jag inte sy färdigt klänningen. [Småskrattar]
Raring, jag vet inte om jag mätte fel eller om du börjar bli lite rundare...
...precis här.
Tja, jag har ätit ordentligt.
En del kvinnor slutar äta alldeles före sina bröllop,
men jag kan visst inte sluta.
Det är nog mitt sätt att hantera nerverna.
Ja, jag var också hungrig av mig före mitt bröllop.
Väldigt hungrig.
Jag kanske ska ta till lite i midjan,
utifall att din aptit inte avtar.
Det låter bra.
[fnittrar]
- [man] Här blir bra. - [kvinna] Ja.
Inte titta. [Skrattar]
[Ben] Har du läst den nya boken jag gav dig?
Ja. Nu är jag helt inne i William Blake.
Vilken gillar du bäst?
"Oskuldens sånger" eller "Erfarenhetens sånger"?
Det är omöjligt att svara på. De är två sidor av samma mynt.
Absolut.
Jag memorerade en. "Kärlekens trädgård."
Låt höra.
"Jag gick till Kärlekens trädgård Och såg något jag aldrig sett
Ett Kapell stod där byggt i grönskan Dit jag som barn mig ofta begett"
"Och Kapellets portar var stängda Över dörren 'Du skall icke' skrivet var
Så jag vände mig mot Kärlekens trädgård Som så många sköna blommor bar"
"Då såg jag att den var fylld av gravar
Och gravstenar där blommor borde stå"
"Och Svartklädda Präster i ring vandrade där omkring"
"Och band med törne min längtan tillförne"
Visst är den kuslig?
Jag älskar den.
[George] Oj!
Hej, Emily.
Hej, George.
Det var inte igår.
Ja. Jag har... förändrats mycket.
[kvinnan harklar sig]
Det här är Ellen.
Ellen Mandeville Grout.
Jaha.
Från familjen Grout i Princeton.
Emily Dickinson.
Från... här.
[småskrattar, hostar]
Och det här är...
Det här är min vän Ben.
Du har en otäck hosta. Du borde gå in.
Vi är bara ute för att se solförmörkelsen.
Vi också.
[hostandet fortsätter]
Ni vet väl att man inte ska titta rakt in i solen?
- Självklart vet vi det. - Okej.
Jag ville bara vara säker.
Vi petade hål i ett pappersark.
Ben har ordnat sotat glas.
Du har visst tänkt på allt.
Varför gjorde du inte det åt oss?
Vi ska väl fortsätta.
Det är, eh...
Det var trevligt att se dig, Emily.
Hur länge har han varit kär i dig?
[skrattar] Han... ville gifta sig med mig.
Jaha. Och du sa...
- Nej. - [skrattar]
Sparkade du ut honom ur kärlekens trädgård?
Jag gav honom aldrig tillträde dit.
Du vet, ibland...
...vill jag be dig.
Be mig vad?
Att gifta dig med mig.
Nej, jag menar, att inte gifta dig med mig.
Jag vill be dig att inte gifta dig med mig.
För alltid.
- Det skulle jag säga ja till. - Verkligen?
Borde jag fria?
Jag menar, icke-fria.
Nej. Det borde vara tvärtom.
Det bör vara jag som icke-friar till dig.
[Emily småskrattar]
[Emily skrattar]
- Ben Newton... - Mm?
...vill du anti-gifta dig med mig?
Du menar...
Jag menar att inte älska mig i nöd och lust så länge vi båda...
Inte lever.
Jag vore hedrad.
Här.
Eh...
[Emily skrattar]
Såja, vi är nu...
...inte make och hustru.
Ben...
...jag älskar dig.
Jag älskar dig också, Emily Dickinson.
Titta. Det börjar.
[flämtar till]
[skrattar]
["Hold Your Breath" spelar]
[sången fortsätter spela]
[Emily skrattar]
Det var det vackraste jag någonsin har sett.
Ja, det...
[hostar]
Åh, Ben.
Ben, du måste lägga dig. Vi går hem till mig.
Nej, jag ska... gå hem.
Nej, ditt hus är kallt och tomt.
Där finns ingen som kan ta hand om dig. Kom.
Herregud.
Kom. Såja.
Det var helt fantastiskt.
Jag ska visa dig något fantastiskt: den här klänningen jag syr åt dig.
Mor, vi har en smärre skada.
- Vad har hänt? - Sådär ja.
- Jag stack mig på en jäkla taggbuske. - Helen.
- Hej, Sue. - Hej, Henry.
Tala vårdat.
Vi sprang ikapp och hon hade vunnit
om hon inte hade fallit rakt i en hög brännässlor.
Jaså, minsann?
De där nässlorna ska minsann få.
Sticka min lilla flicka på det viset, det går inte an.
Jäkla stickbuske.
Inget ovårdat tal, har jag sagt.
Nu ska jag tvätta bort det.
- [fnittrar] - Vad skrattar du åt?
- [skrattar] - Just det. Där har vi det.
Sådär ja. Nu tvättar vi bort det.
Försök inte.
Såja.
- [Helen rycker till] - [Betty] Oj.
Inte så farligt.
[Ben hostar]
Herregud. Du är het som en bakugn.
Så varför... Varför fryser jag så?
Vila nu. Vila bara.
♪ Kära lilla flickan min ♪
♪ Sy dig en bröllopsklänning fin ♪
♪ Klänning fin, klänning fin ♪
♪ Sy dig en bröllopsklänning fin ♪
♪ Men den är redan sydd, pyntad grön ♪
♪ Aldrig har du sett en klänning så skön ♪
♪ Klänning så skön ♪
♪ Aldrig har du sett en klänning så skön ♪
♪ Om frågan hon sig ej brydde ♪
♪ Hon bara satt och sydde ♪
♪ Bara satt och sydde ♪
Emily... [hostar]
Shh.
- Emily... - Vila bara.
Du kommer att bli en stor poet.
Du är ett sant geni.
Du kommer att skriva saker... [hostar]
...som världen aldrig ska glömma.
Ben, jag...
Jag önskar bara att jag fick leva och se det.
[småskrattar, hostar]
Säg inte så. Du... Du kommer inte att dö.
Mm.
- Du kommer att bli bra. - Mm.
Vad gör han där inne?
Han vilar.
Jag sköter om honom.
Han borde inte vara här, Emily.
Vart ska han då ta vägen?
Dra inte in död här i huset.
Vad spelar det för roll för dig? Du är ändå död invärtes.
Vad gör du, Maggie?
Pratar med Gud om allehanda.
Jag vet att du är katolik och så, men du får be inne i huset om du vill.
Det går bra så här. Ni protestanter får ha huset i fred.
Hur mår han?
Vill ni be med mig?
Jag är inte mycket för att be.
Jaha.
Är ni ateist av något slag?
Inte precis.
Vad är ni då?
När jag var 16 år
läste jag ett år på Mount Holyokes kvinnoseminarium.
Den kvinnliga rektorn var en ivrig kristen.
Hon var fast besluten att se till att varje ung flicka fann Kristus.
Varje vecka hade vi möte i kapellet, och hon frågade alla flickorna...
[rektorn] Om ni känner Gud i era hjärtan...
...om ni någonsin har känt hans ledning...
...eller känt hans överväldigande närvaro i nödens stund...
Om ni har det, så res er.
Först var jag en av ett dussintal flickor som inte reste oss.
Men allteftersom veckorna gick förblev allt färre av oss sittande
när rektorn befallde oss:
Stå upp och förklara att ni har funnit Kristus i era hjärtan.
Vid jul var vi bara en handfull flickor som inte reste oss.
De som inte reste sig sades vara utan hopp.
Det var vi.
De hopplösa.
Det var inte det att jag inte ville finna Gud. Det ville jag.
Det ville jag av hela mitt hjärta.
Men jag tänkte inte ljuga om det.
Jag tänkte inte säga att jag kände något i min själ om det inte var sant.
Och varje vecka som gick försökte jag känna det.
Jag ville känna det. Men jag gjorde det inte.
Åtminstone trodde jag inte att jag kände det.
Och man borde väl veta om man känner det, eller hur?
En dag på våren...
...hände det att en förstaårselev, en flicka som blivit pånyttfödd...
...dog.
Av vad vet ingen.
Rektorn kallade oss till kapellet.
Vi glodde på liket i vad som kändes som flera timmar.
Sedan satte vi oss och hon sa:
Vill alla som nu känner Guds närvaro resa sig?
Och varenda flicka reste sig.
Varenda en.
Utom jag.
Emily Dickinson...
...känner du ingenting?
Sedan såg hon sig omkring i kapellet och sa:
Emily Dickinson...
...du är hopplös.
Och det var slutet på min utbildning.
Jag skulle säga att den där rektorn hade fått allt om bakfoten.
Ingen är hopplös i Guds ögon.
Ni kanske borde ge det en chans till.
Du, Maggie...
...sluta aldrig din tjänst här.
Kom ihåg att inte bara måla ljuset.
Ni måste måla skuggorna också.
Mycket bra, Jane.
Du har verkligen fångat fasanhalsens gröna skiftning.
Mycket bra, Jane.
Utmärkt.
Förlåt att jag är sen.
- Hm. - [studenter skrattar]
Vad är så lustigt?
Ingenting, jag försöker bara måla fasanens byst. Ni vet.
[fortsätter skratta]
Ja, dess byst. Och dess ända.
Den här fasanen är så kurvig.
Jag förstår inte.
Joseph Lyman visade oss bilden du gav honom.
- Vad? - Ditt nakna självporträtt.
Han visade den för alla.
Hela staden har sett den.
- Självaste borgmästaren såg den. - [skratten fortsätter]
Varför gjorde han det?
Varför inte?
Joseph är ett kräk. Det vet vi alla.
Frågan är snarare varför du ville exponera dig själv så där.
Ja, Lavinia. Har du inte hört talas om blygsamhet?
[studenter småskrattar]
[läraren] Elever, fokusera på era målningar, tack.
Detta stilleben kräver all er uppmärksamhet.
Jösses, jag älskar dig. Du är så bestämd.
[läraren] Fortsätt arbeta.
Ben! Du är vaken.
Ja, jag känner mig lite bättre.
Underbart. Hur känns halsen?
Den är mindre öm nu.
Är det där kycklingbuljong?
Ja. Jag lagade just till den. Är du hungrig?
Utsvulten.
Underbart.
Oj. [Småskrattar]
Mm!
Jag ska släppa in lite frisk luft.
Mm!
Ja, tack. Lite frisk luft gör mig säkert gott.
- Såja. - Kanske flugan flyger bort.
Fluga? Vilken fluga?
Mm.
Den där. [Harklar sig]
Var då?
Precis... där.
Hör du hur den surrar? [Småskrattar]
Och den där.
Och den där också.
De har drivit mig till vansinne. [Hostar]
Det finns inga flugor här, Ben.
Det finns inga flugor i huset. Det skulle min mor aldrig tillåta.
Flugor är hennes dödsfiender. Förresten är det vinter.
Alla flugor är borta.
Äsch, det här fönstret sitter fast.
Få bort dem från mig!
- [flämtar till] - Ben?
Lugna ner dig. Det finns inga flugor här!
De är överallt! [Blåser hårt]
- Nej, Ben. - De är överallt.
Lugna ner dig! Allt är bra. Jag ska bara öppna fönstret.
[Ben ropar]
[ropar, jämrar sig]
[Ben flämtar]
[flämtar]
- [flugor surrar avlägset] - [flämtar]
Okej.
[häst gnäggar]
[ekipagedörren stängs]
Det var ett tag sedan.
Jag borde inte vara här.
Jag borde ta hand om Ben.
Så du är inte glad över att se mig?
Varför är jag här?
Lugn, Emily. Kom så åker vi en tur.
Hur kan jag ta det lugnt när min vän är döende?
Du.
Det är du som gör det här med honom.
Vem, jag?
Snälla, ta honom inte från mig.
- Snälla. - Jag tar vem jag vill.
Nej. Det måste finnas ett sätt.
Jag gör allt. Allt du begär.
Just nu vill jag att du ska le.
Och sluta förstöra vår träff.
Jag förstår. Du är svartsjuk.
- "Svartsjuk"? - Just det.
Du är svartsjuk. För att jag älskar honom.
Jag älskar honom mer än dig. Och därför vill du döda honom.
Var inte löjlig.
Om du så gärna vill ha mig, så ta mig. Men ta inte honom.
- Vad gör du? - Ger dig vad du vill ha.
- Är det inte det här du vill ha? - Sluta! Är du galen?
Du förstår fortfarande inte.
Det här handlar inte om dig.
Du trodde att det här var en kärlekshistoria mellan oss.
En romans av något slag. Men det är det inte.
Jag älskar inte dig. Du är inget särskilt.
Hallå. Stanna hästarna.
Man köpslår inte med mig, Emily Dickinson.
Jag är allt.
Och jag är överallt.
Ingen undkommer mig. Och ingen förstår mig.
Inte ens du.
Ut med dig nu.
[flåsar, flämtar]
[fluga surrar avlägset]
[flyga surrar, högre]
Jag hörde en Fluga surra - när jag dog